- I tidigare avsnitt... - Du såg lycklig ut.
Ring efter polis! Tolv personer lade sig ner och begick självmord.
De sprängde huset, men de manar inga andra till våld.
- Deras slagord är bara "Topeka". - Har ni vårdats för mentalsjukdom?
- Ni satt på Cranwell. - Varför fråga då?
Man kan inte ha en relation i drömmarna.
- Tror du Jones gör insideraffärer? - Det är alltid Topeka.
Varför skapar vi monster? Zombies och vampyrer och annat skrämmande?
Kanske för att de riktiga monstren är för nära.
Alltför välbekanta. Alltför verkliga.
Den här tycker jag är otrolig.
Att kunna skapa nåt så enkelt och motsägelsefullt.
- Kropparna verkar... - Utom kontroll?
De verkar falla genom luften.
Flyga, inte falla.
Kom. Vi flyger.
Titta. Den utdragna rörelsen.
Hur paret ligger utsträckt.
Det här är en dröm.
Du kommer att förstöra det.
Jag minns den här platsen. Vi har varit här.
Vi är här.
- Jag har inte drömt dig. Du finns. - Titta på tavlan.
- Jag har inte hittat på dig. - Nej.
Vem är du då?
- Drömmer du med? Drömmer vi ihop? - Titta på tavlan.
Ser du det nu?
- Vad gör du? - Du ser det fortfarande, eller hur?
Tänk dig att du är den mannen.
Du faller. Du flyger.
Sträck ut armarna. Tillåt dig själv att känna det.
Luften. Uppvinden. Lyfter dig.
Den bär dig. Upp mot himlen.
- Jag trodde att du skulle sova. - Sömn är en lyxvara.
- Stjäl den när du kan. - Med den person du kan.
Kände du Woody när han var på Deutsche?
Nicholas tog in dem ihop. Det hade med Wharton att göra.
Hur mycket mer research ska jag orka med?
- Sällsynta jordartsmetaller. - Behövs för mobiler.
Utvinningen är en miljökatastrof men man tjänar pengar-
-och gruvorna ligger i Mongoliet.
- Du blir cynisk när du reser. - Jetlag förvandlar mig till hippie.
Vår belgiske klient oroar sig för hotellet i Montreal.
- Han är alltid orolig. - En inbiten paranoid.
Men han har tillgångar för miljarder och vi får vår andel.
Vad är problemet?
Städpersonalen. Ingen får gå in i sviten när förhandlingarna inletts.
- Har du tagit hand om klockorna? - Alla apparater avlägsnas före mötet.
- Och inga blommor. - Lnget som lever.
Blommor, barn, djur. De får honom att må dåligt.
Han får aldrig lämnas ensam med köparen, då förstör han hela affären.
Vi får turas om att ha koll på det.
Okej.
- Sällsynta jordartsmetaller. - Värda miljarder, i Mongoliet.
- Tack för att du följer med. - Vad kan vara roligare?
Utflykt på landet med min favorit- klient med chans att möta din mamma.
- Är jag din favorit? - Självfallet!
- Jag är sen med vattenflaskan. - Du har inte fått känslan än.
- Jag kan inte bara välja nån design. - Jag tog med prototyperna.
Du får tillbringa tid med dem på en plats du tycker om.
- Och om känslan inte kommer? - Vi ger inte tillbaka förskottet.
Min dotters. Hon har den när hon är rädd att berätta nåt för mig.
- Jag hade behövt en sån med min mor. - Ja, vem hade inte det?
Min mamma är speciell. Hon är terapeut.
En sån där med medhjälpare och seminarier.
Sitt eget universums glödheta mittpunkt.
Hon katalogiserade min barndom för sin forskning.
Det finns kartonger i ladan.
Det finns 137 kartonger.
Hon är nog på baksidan.
Titta.
- Titta vem som är här! - Hej, mamma!
Kom hit.
- Det här är Miranda. - Hej. Charlotte.
Varför sa du inget? Jag ska ha middag.
- Det får inte plats fler runt bordet. - Vi äter i köket.
Prat. Lägg sakerna i ditt rum. Paolo får göra mer puttanesca.
Paolo är en vilsekommen poet. En del av mitt menageri.
Han skriver inget vidare, men hans pasta är himmelsk.
Maude Greenwald är här hela veckan. De unga Beatties kommer kl. 19.
Med Sabine här är huset fullt.
- Säg mig, är du Tess älskarinna? - Jag är hennes agent.
Jag vill bara veta hur många sängar som behövs.
Hon tar hem alla sorter - män, kvinnor, mest personer med makt.
Jag har lärt mig att lägga dem i hennes rum och undvika nattrafiken.
Det är så fint att ha er här.
Jag kan inte bryta tystnadsplikten. Alice är min patient.
- Är Alice en öppenvårdspatient? - Det är alla i min grupp.
- Gruppen för sekt-deprogrammering. - Sektöverlevare.
- Jag hittade tolv döda i ett hus. - Jag såg det på nyheterna.
Allihop bar samma gröna träningsskor som Alice. Hjälp mig.
Berätta om en flicka som Alice. Varför går hon med i en sekt?
Sekter är som familjer.
Många människor växer upp med bristande kontakt inom familjen.
De dras till sekten som alternativ familj.
När de dör får sekten ärva dem. De vill att sekten begraver dem.
Deras önskan att bli hela-
- leder dem in i en fälla som oftast gör deras liv värre.
- Räcker det för New York-polisen? - Ja, kanske.
Släck lyset. Rör inte Post It-lapparna.
Rory, det är Tak. Jag vill att du kollar en sak.
Jag vill veta om de tolv kropparna har skickats till en begravningsbyrå.
PONTE'S BEGRAVNINGSBYRÅ
- Belgaren är rastlös. När börjar vi? - Vi är klara.
Mina herrar, den här vägen.
Jag trodde att du hade övergivit mig.
Mamma lämnar dig ifred fram till middagen.
- Så här ser alltså 137 kartonger ut. - 179. 42 om min syster.
- Hon avundas dig nog. - Hon hade tur.
Mamma slutade studera henne när jag fyllde tio. Sen var det bara jag.
Ser du nåt som är märkt 2009?
Jag gillar nallen. Flickor gillar antingen dockor eller nallar.
Den är Sabines. Vi gömde pengarna vi fick från tandfén i dem.
- Vi får hitta din och bli rika. - Den finns här uppe någonstans.
Jag tänkte vi kunde ta en promenad.
- Få dig på humör för flaskdesign. - Jag tittar sen.
- Lovar du att välja en? - Herregud, jag lovar!
Tess.
Tess. Tess! Vad är det du letar efter?
Journaler. Jag måste hitta ett datum.
År 20Og fattas det uppgifter.
Det är februari, det är maj. Två månader fattas.
Vad gjorde du under den tiden?
- Jag satt på Cranwell. - Vad är det?
Ett mentalsjukhus. Jag fick ett sammanbrott.
Jag var manisk. Sprang runt i stan, sov inte på flera dagar.
Jag trodde att ett ljussken strålade ut ur mig.
Mamma satte mig på Cranwell.
Jag blev helt galen och fick alla möjliga sorters läkemedel.
Sånt händer människor med din talang. Men du tog dig ur det.
Inte förrän min syster fick mig förflyttad.
Till St. John Bosco i stan. Hon jobbar där.
Jag måste till Cranwell. Jag måste hitta ett visst datum i den perioden.
Får jag låna din bil?
Jag tittar på prototyperna efteråt.
Ingen fara. Du hinner med det.
Tack.
Han vill ha ett mellanmål.
Vem satte belgaren ihop med White Sand?
De hade pratat med Jones om att börja handla med sällsynta jordmetaller.
Så när jag mötte belgaren fick Jones och jag en idé.
Av kroppsspråket att döma lurar White Sands belgaren.
Om såg siffrorna vore du av annan åsikt.
Ska vi inte bry oss? Berätta bara vem vi är lojala mot.
Vi är lojala mot överenskommelsen. Och mot klienten.
Vilken klient? Din eller Jones?
Du är lika paranoid som belgaren.
Ge mig information om mannen utanför.
Det här är hela journalen. Förlåt min dåliga handstil.
Jag hade velat göra mer för dig. Jag känner ju din mor genom yrket.
- Är det här allt? - Du vill förstå ditt tillfrisknande.
Det skedde inte här, utan på St. John Bosco.
- Varför är det en polisrapport här? - Det var polisen som hittade dig.
- När då? - När du rymde.
- Jag vet ingenting om det. - Det är förståeligt.
Dina vanföreställningar var starka då.
- Du krossade ett fönster. - Lngen har sagt nåt.
Din mor ville nog ha det så. Hon och din syster flyttade dig efter det.
- Hur länge var jag borta? - I tre dagar. Du gick vilse i skogen.
- Du blödde ur dina skärsår. - Jag måste gå.
Du där, kom hit. Kom tillbaka!
New York-polisen, stanna!
Mamma?
Jag har drömt om cigarrer.
En gång var cigarren faktiskt en cigarr, men Freud var ändå en idiot.
- Drömmar är fönster, inte draperier. - Hellre alkohol än mat för min del.
Jung var en början. Som Newton och Darwin.
- En förenklad grund vi bygger på... - Jag var på Cranwell idag.
- Jag pratade med dr Stafford. - Varför det?
- Din syster får träffa sin läkare. - En läkare som gjorde henne sämre.
- Vi hade ett intressant samtal. - Tyst. Det här är din systers stund.
Han sa att jag var borta i tre dagar. Att man fann mig irrande i skogen.
- Det stämmer. - Du har aldrig berättat det.
Läkarna på Sabines sjukhus tyckte inte att vi skulle påminna dig.
Jag trodde att jag var gravid.
Ni gav mig alla möjliga prover för att visa att jag inbillat mig.
Men ni brydde er inte om att berätta att jag var försvunnen i tre dagar.
Jag förstår att det var ett misstag, av din reaktion att döma.
- Jag gjorde fel av skuldkänsla. - Det har gått sju år.
Och du har varit frisk i sju år. Jag är glad att du orkar konfrontera mig.
Hon börjar bli kaotisk igen. Släpp det förflutna.
- Hon kan inte! - Hon måste.
- Ni ljög! - Vi skyddade dig. Från dig själv.
Mamma, avbryt inte. Du tycker att det är helande, men det är det inte.
Världen är inte emot dig. Ingen ljuger för dig.
Du måste finna styrkan att acceptera det förflutna och gå vidare.
Har du slutat tysta ner mig i mitt eget hus?
Du är inte din syster, så be henne inte agera som du hade gjort.
Hon är stark, hon blir bättre och jag är stolt över henne.
Johns bror Donald genomgick en liknande kris. Han satt ett år...
Vet du vad jag gillar med affärsresor?
Att firman betalar drinkarna?
Man har inga plikter. Man befinner sig som i en liten bubbla av frihet.
Frihet att öppna minibaren och äta Toblerone för 10 dollar.
Vem är det som är cynisk nu?
Det är nåt skumt med den här affären.
Den är inte... normal.
En belgare säljer mongoliska mineral- rättigheter till en kanadensare.
Vad är normalt med det?
Jag har inte kunnat sova på sistone. Inte riktigt bra.
Sånt jag var säker på visar sig vara-
- som sand som rinner mellan fingrarna tills den är borta.
Tidigare trodde forskarna att atomen var den minsta partikeln.
Men under atomerna hittade vi protonerna.
Och under protonerna hittade vi kvarkar.
Och under kvarkarna hittade vi strängar.
Men strängar är inga partiklar.
De är bara energivibrationer.
Man tror att världen är solid.
Men sen smälter den.
Herregud, jag är full.
Vill du gå upp på rummet och dela på en Toblerone för 10 dollar?
- Diabetiker. - Lögnare.
- Är den till mig? - Till Belgiens ambassadör.
De säger alltid att det blir regn.
När det är varmt och luften tätnar. Och man vill att det ska regna.
Ett renande regn som rensar himlen på smuts och lämnar allt klart.
Men det gör det aldrig riktigt.
- Hur många har du druckit? - Hur många har du druckit?
- Vi tar en till. - Vi åker hem.
Två till åt det lyckliga paret.
- Skulle vi inte gå? - Kan jag få pretzels?
Jag är allergisk mot jordnötter.
- Nu går vi. - Vad gör vi här?
- Fråga inte. - Vad händer annars?
- Glöm det. - Vem är du?
Släpp mig.
- Vart går du när du inte är med mig? - Vilken lögn vill du höra?
En strut med två kulor, tack.
Det är Burton.
Ur vägen.
- Vem är han? - En vän.
Du ska berätta, så slösa inte med min tid.
Han är Belgiens FN-ambassadör.
- Vad gör han här? - Han var passiv delägare.
- Du måste ordna det här. - Ge mig era telefoner, båda två.
- Vi tog några glas. - Vad mer? Kokain?
Han hade det med sig.
Var det ni tre? Inga flickor? Inga pojkar?
Ta på skorna. Klienten ska packa. Ta honom till flyget.
Ta planet till New York. Var ute ur Kanada före kl. 8.
- Vad tänker du göra? - Ringa polisen. Han är ju död.
När polisen kontaktar er kommer ni att vilja ljuga för dem.
Men ni måste motstå frestelsen.
Ni tog droger. Ni flög hem, för ni greps av panik.
- Är nåt av det osant? - Nej.
Ta honom med dig. Skynda på!
- Hur fann du mig? - Jag är polis.
Jag såg din patient ute i skogen med andra som hade gröna sneakers.
- Tack för uppysningen. - Hon träffar fortfarande sekten.
- Rätt slutsats. - Alice är ingen söt liten flicka.
- Jag såg henne. Hon... - Rånade en bank. Mördade nån?
- Jag försöker hjälpa dig. - Lnte alls.
Det du såg i skogen oroade dig, så du rusar in här på ett opassande sätt.
Du är irriterad och kräver svar som ska fixa allt, men det gör de inte.
De här människorna... De kom fram ur skogen.
De kastade mina offers aska upp i luften.
Dina offer? Du har hittat döda kroppar förr.
Varför är de här tolv så speciella?
Det finns ett lager under det som pågår här. Jag kan inte förklara.
- Jag är ingen patient på din soffa. - Du beter dig som en.
En känslomässigt hämmad pojke som inte klarar av hjälplöshet.
Det påminner om traumat som hans nu katatoniska mor utsatte honom för.
Det är vad jag skulle ha antecknat.
Du har ingen aning om vad som pågår med din patient.
Säg till dem att den heter Neige. Snö.
Du är en magiker.
Klienten kommer att bli väldigt nöjd.
- Vi behåller förskottet. - All oro i onödan.
Jag måste tillbaka till stan.
Visst. Jag packar och åker med.
Om du vill stanna kommer jag inte att bli stött.
Din skapelse... Jag visste att helgen skulle ge resultat.
Den belgiske ambassadören dog i Montreal i natt.
- Hur visste ni var jag bor? - Ni letade efter er mor i skogen.
Ni är en god son.
Jag är allergisk mot jordnötter. Dreglar som en hund med rabies.
Skapar vi våra egna monster? Eller skapar våra monster oss?
De kanske behöver oss för att bekräfta sin existens.
Eller kanske sin egen ohygglighet.
Text: S C Gustafsson www.sdimedia.com